CU SÂNGE MI-AM SEMNAT NUMELE
Am auzit la radio. În cântece, puteai spune că era o mișcare...
Pentru că auzeam ce se întâmplă în toată țara.
Și părea că e real peste tot, dar nu aici. Ce s-a întâmplat ?
Cum de-am rămas în urmă ?
Am locuit în această parte din Carolina de Nord toată viața.
În 1970, aceste câmpii erau acoperite cu tutun.
Cât vedeai cu ochii.
Dacă tutunul era sângele în estul Carolinei de Nord,
atunci Oxford era inima ei.
Timp de 300 de ani, tutunul a curs prin aceste depozite vechi.
Și ca sângele, a ținut oamenii în viață, negri și albi.
După ce am slujit în Vietnam și am avut mulți soldați negri
în jurul meu și am terminat norma,
m-am întors acasă și am văzut doar câțiva negrii
în patrula de la circulație, mi s-a părut puțin ciudat.
Dar fiind un băiat din Carolina de Nord și crescut în New Bern,
am fost surprins, dar în același timp,
mediul îmi spunea să nu fiu prea surprins.
Martin Luther King n-a fost niciodată preferatul meu,
dar l-am admirat. Mi-a plăcut pentru ce stătea tare.
Dar după ce a fost ucis Dickie Marrow,
nimeni n-a mai crezut asta. Eram gata să tăbăcim funduri.
Bazat pe o poveste reală
Ce e ?
Vezi ? Ți-am spus că bunica Jessie e bogată.
Cred că valorează vreo 10$ sucurile.
O să iau unul. N-o să observe că lipsește.
Vern, Tim, veniți afară să vă luați la revedere de la bunica.
- Vernon. - Ne luăm la revedere, Mama Jessie.
Vernon, înainte să pleci, vreau să vorbesc ceva serios cu tine.
Dacă băieții au spart ceva, știi că rezolvăm.
- Pa, bunico. - Pe curând, bunico.
Bine, ultimul. Cred că suntem gata.
Martha, i-am cerut Vidaliei să pregătească un coș de mâncare
pentru călătorie. Poți să vezi dacă e gata ?
Sigur.
Vernon, știu că tu crezi că poți vorbi în felul tău
indiferent de situație, dar Oxford nu e ca și Biscoe.
Ei sunt mai fixați în căile lor.
Nu-ți fă griji, Mama Jessie. Domnul încă nu ne-a părăsit.
Nu pentru Domnul îmi fac griji, Vernon.
S-o luăm din loc, Tyson-ilor. Îmbarcarea !
- O să-mi fie dor de tine. - Nu uita să-mi scrii, auzi ?
Așa o să fac. O să-mi fie dor și de locul ăsta.
Bine, scumpo. Pa.
- Pe curând, Mama Jessie. - Pa, bunico !
Vernon, ai grijă.
- Nu vreau să plec. - Nici eu.
Haideți, oameni buni. Plecăm într-o aventură.
Bună dimineața, doamnelor și domnilor.
Am spus bună dimineața, doamnelor și domnilor.
Bună dimineața.
Bun venit la engleză, nivelul 3. Mă numesc Dl Chavis.
Și sunt profesorul vostru. Întoarce-ți cu mine la pagina 15.
Vorbim de Ralph Ellison.
- Dle. Chavis. - Da.
Chiar îl cunoașteți pe Stokely Carmichael, "Pantera Neagră" ?
Da. Îl cunosc.
Când am fost la UNCC, l-am auzit vorbind la întrunirea studenților.
- Și te-au lăsat să asculți ? - Da. Eram șeful Uniunii Studenților.
Și m-am gândit c-ar fi o idee bună ca oamenii să audă ce are de spus.
Ce e Uniunea Studenților ?
În mare e o organizație de studenți, un loc de întâlnire,
se discută idei, se cer schimbări.
Alte întrebări înainte să începem ?
Da. De ce ai vrut să te întorci în Oxford ?
Sigur prețul făinii e bun ? Pot să-l iau de la AP
cu 50 de cenți mai ieftin.
Atunci du-te încă o milă și jumătate și cumpără de acolo.
Pot primi o plasă, te rog ?
De ce avem o casă cu mobila deja în ea ?
Pentru că e a bisericii, dragă. Nu e a noastră.
Vă amintiți de cea în care mobila era acoperită cu plastic ?
Asta a fost demult, puștiule.
Vernon, e frumos.
Sper doar că n-au redecorat locul complet.
Măcar o dată aș vrea să-mi vopsesc singură casa.
Bine, oameni buni, să vă purtați frumos.
Să mergem, Tyson-ilor.
Reverend Tyson ! Bună. Tu trebuie să fi Martha.
Eu sunt Isabel Taylor și din partea doamnelor
din Prima Biserica Metodistă, bun venit în Oxford și în noua casă.
Știam c-o să ajungeți târziu, așa că am adus câteva lucruri
ca să aveți ceva pentru cină.
Mulțumim. Totul arată minunat.
Am vopsit toată casa și am refăcut draperiile.
Nu trebuia.
Nu vreau să fiu grosolan, dar vă rog să mă scuzați.
Dar voi doamnelor, simțiți-vă libere să rămâneți cât doriți.
Ne vedem duminică.
Sigur n-aveți nevoie de ajutor la despachetat ?
Nu, mulțumesc. Mă descurc. Pa.
Doamne, nu din nou.
Intră.
- Doamnă Tyson ? - Da ?
Bună. Mă numesc Roseanna Allen.
Sunt prietena Vidaliei, care lucrează pentru mama ta.
A spus că poate aveți nevoie de ajutor.
Roseanna, ești trimisă de Domnul.
- Ben, tu ești ? - Da, eu sunt, mamă.
Bine. Cina e gata.
Și peste tot vedeai picioare coborând pe hol,
și pe el urmărindu-l.
- Îmi urmăreai copilul ? - Încercam să-l prind.
Ați fi surprinși să vedeți cât de rapid e.
- Era supărat c-a spart vaza. - Sștii de când aveam asta, totuși ?
- Ți-am dat banii pentru... - Haide, mai la...
Ai văzut-o pe Mary Catherine Chavis la școală ?
Încă e acolo ? Era dură.
Tot nu înțeleg de ce n-ai acceptat oferta de a-ți începe
doctoratul imediat. E mereu mai bine să începi și să termini cu el.
Nu știu. Copiii ăștia de la Mary Potter, o să-l facă pe Ben
să absolve școala mai repede decât o bursă.
De fapt, mă gândesc să fac ceva cu timpul meu.
- Serios ? Ce anume ? - Să redeschid Ridley Drive-In.
Să deschizi locul bunicului ? De ce ?
Cred că e nevoie.
- Pentru cine e nevoie ? - O să vedem.
- Cum arată ? - E bine.
Tata iubea acest loc.
Ăsta poate fi PHD-ul tău.
- Bună dimineața. - Neața !
Pentru cei care v-ați întors de după Cortina de Fier
sau poate ați călătorit pe undeva sus prin Himalaya
unde serviciul de telefonie nu e așa bun,
mă numesc Vernon Tyson, noul vostru pastor
aici la Biserica Metodistă Oxford.
Vreau să mulțumesc celor care au primit-o pe soția mea, Martha
și pe cei 4 copii ai noștri, Vern, Tim, Boo și Julie,
cu brațele deschise și ne-au făcut să ne simțim bineveniți.
Să ne rugăm.
Tată, trăim în vremuri grele care ne provoacă credința
în circumstanțe noi și chiar dificile.
Dă-ne puterea să discernem binele de rău
și puterea de a-i iubi pe toți oamenii, de toate rasele,
pentru că în ochii Domnului, toți suntem egali.
În Numele Tău sfânt ne rugăm. Amin.
Amin.
Dnă. Alwin, sunt Reverendul Tyson.
Te-am auzit la radio. Ai o voce frumoasă.
Mulțumesc, doamnă.
Sigur, de obicei n-am încredere în predicatorii cu voce frumoasă.
Au tendința să se creadă cineva.
Dar apoi am auzit predica ta despre negri și m-am răzgândit.
M-am gândit că fie e un om cu dispreț total pentru cariera lui,
sau e unul din cei mai curajoși predicatori pe care i-am auzit.
Oricum, nu era plin de el.
Nu sunt sigur dacă soția mea ar fi de acord cu asta.
- Trebuie să fie o femeie bună. - Este.
- Copii ? - Doi băieți, două fete.
Bine.
Știi, pastore, sunt membră a acestei bisericii de 87 de ani
și am văzut 20, 22 de pastori stând la amvonul acela,
unii buni, unii nu așa buni.
Dar toți se împărțeau în două grupuri.
Fie erau preoți, fie erau profeți.
Preoții ne spuneau lucrurile încurajatoare ce voiam să le auzim.
Profeții ne provocau cu lucrurile dificile pe care trebuia să le auzim.
Tu de care ești ?
Încerc să fiu câte puțin din amândouă.
Pastore, în vremurile astea cred că va fi foarte greu
să fi amândouă.
Omule, trebuie să punem la cale o echipă de baschet.
De ce ? De ce nu mergeți în parc și jucați ?
- Ce-i așa amuzant ? - Au pus garduri peste tot.
Cum adică ? Ce tot vorbiți ?
Garduri, omule. Au pus garduri să ne țină departe de cartierele lor.
Omule, nu te uita așa. Știi cum se schimbă lucrurile aici.
Un pas înainte, doi înapoi.
Spune-mi ce negri lucrează la un magazin din centru.
Numai dacă au o mătură în mâini.
Sau au un frate la poliție.
E aici de 4 ani și încă n-are voie să aresteze albi.
Și ce-o să faceți în legătură cu asta ?
Rahat. Oamenii vor să schimbe centrul de ani de zile.
Și nu s-a schimbat nimic.
Da. Sunt de acord cu tine, Eddie. N-o să se întâmple nimic
decât dacă faceți să se întâmple.
Nu spune nimeni că nu lucrezi din greu, Robert.
Isuse. Lucrezi ca un sclav.
Doar că unii din centrul orașului vor să se asigure că ai sub
control lucrurile aici, atâta tot.
Spune-le acestor tipi să nu-și facă griji pentru investiția lor.
Nu se pune nimeni cu mine aici.
Am prieteni care mi-au garantat asta.
Mașina de schimbat e goală în spălătorie.
- Bună, dle. Watkins. - Larry, ce faci, fiule ?
Bine, domnule !
Să aveți o zi bună.
- Bună. - Ce-ți trebuie ?
Eram în trecere, să văd magazinul, merit să-mi fac o tunsoare.
- Nu. - Nu ? Ce nu ?
- Trebuie să-mi fac programare ? - Nu.
Nu tund negri aici.
Bine. Nicio problemă.
Mă duc la cineva din oraș pe care-l cunosc.
Să aveți o zi bună.
Știi ceva, Robert ? Faci treabă bună pe aici.
Dacă nu mori de atac de cord încercând să mergi mai departe
și îți controlezi temperamentul, ai putea să devii bogat.
Nu-ți fă griji pentru mine, Billy. O să mă descurc.
Următoarea comandă, o cerere de la Mike Taylor
pentru un semn de oprire pe drum încoace.
- Neil, aplicarea e în ordine ? - Da, am fost și am verificat.
Atunci înaintez o moțiune pentru a-i da drumul.
- Moțiune. Secondată. - Toți pentru ?
Împotrivă ? Moțiune acceptată Următorul subiect.
Restaurarea terenurilor de baschet din parcul orașului.
- Dle. Chavis, e cererea ta ? - Da, Onorată Instanță.
Îmi pare adresată direct mie.
Din păcate, dle. Chavis, nu noi suntem corpul jurisdicțional
căreia trebuie să i te adresezi,
ci Comitetului Recreațional Orășenesc, care se întâlnește
în prima marți a fiecărei luni.
- Am făcut asta, Onorată Instanță. - Poftim ?
Am înaintat cererea Comitetului, dar pentru că nu ține niciodată
un forum în întâlnirile lui nu pot vota această cerere.
- Poate ai noroc luna viitoare. - Domnule Primar,
Comitetul n-a mai ținut un Forum din 1964, care, fără coincidență,
a fost anul Actului Federal pentru Drepturi Civile.
Poate e așa, dar nu putem face nimic în legătură cu asta.
De fapt, puteți, Onorată Instanță.
Bazat pe carta orașului, dacă un comitet nu are forum
mai mult de 6 luni, atunci se poate ca acest consiliu să cheme la vot.
- Neil ? - Are dreptate, Onorată Instanță.
Dar numai dacă este un forum prezent se poate cere votul.
Onorată Instanță și oameni buni,
îmi pare rău, dar am uitat că trebuie să plec devreme azi.
Și eu trebuie să plec devreme, Onorată Instanță.
Asta ne lasă fără forum.
Amânat.
Cum a fost ?
Ce-i cita Frederick Douglas tatălui tău era mereu
așa de tandru ?
- Puterea nu recunoaște nimic... - Fără o cerință.
Da, eu am cerut ceva. Puterea s-a rostogolit peste mine.
Nu cred că Frederick Douglas se aștepta ca puterea
să se producă la prima încercare.
Cred că nu.
- Odihnește-te, fiule. - Noapte bună, mamă.
- Un pachet de Rx menthol. - Ce-ncerci să tragi, băiete ?
- Sunt pentru mama, domnule. - Da ?
Atunci ar trebui să știe că sunt 35 de cenți.
De ce i-ai spus că sunt pentru mama ta ?
Pentru 35 cenți, l-ar fi vândut pe Isus pentru un pachet de țigări.
Ce naiba ? Negroteilor, ce faceți în cartierul nostru ?
Ce faci ?
Ar fi bine să vă mutați fundurile negre de aici
înainte să venim acolo să le tăbăcim !
Fugiți !
Acasă cu tine. Acum.
Mulțumesc, Roseanna. Era să mă omoare !
- Și de ce ar face asta ? - Jebbie a aruncat cu piatra în el.
- N-am aruncat-o eu ! - Nu pare c-ai încercat să-l oprești.
Du-te și schimbă-te.
Și scoate țigările din buzunarul de la spate înainte
să ajungă mama ta acasă.
Mulțumesc, Roseanna. Noapte bună.
Ne vedem mâine.
- Ce-o să faci ? - Te iau la plimbare, puștiule
Tată ? Când o să vorbești cu mine ?
Nu vorbesc, puștiule. O să-ți arăt ceva.
Ce e, tată ?
- E un cort de evanghelizare ! - Tim. Nu e asta.
Lumina lui Isus. Pentru Dumnezeul nostru.
Lumina lui Isus.
Lumina lui Cristos.
Lumina lui Isus. Izbăvire.
Noi suntem cei aleși. Prin focul Crucii de la Calvar
și straja și purtătoarea luminii,
împreună au dat naștere stelei.
Pentru Dumnezeul nostru.
Fie ca cercurile de lumină să prindă viață.
Lumina lui Cristos.
Vrem să curățăm și să purificăm virtuțile noastre
arzând viciile prin focul Cuvântului Său.
Onoare, adevăr, loialitate, puritate.
Pentru Dumnezeul nostru.
Vreau să plec, tată.
Vreau să plec acasă acum.
Fie ca cercul să devină o reprezentare vie a ordinii noastre
în întunericul lumii.
Când am văzut crucea, am crezut că totul era bine.
Răul poate fi uneori greu de recunoscut.
Se ascunde în lucruri normale. În oameni care crezi că-i cunoști.
Dar recunoașterea răului nu e partea cea mai grea,
ci să-i stai împotrivă, chiar dacă nu stă nimeni.
În esență, calitatea alegerilor determină calitatea vieții noastre.
Tradus, înseamnă că probabil trebuie să muncești mai mult.
Mulțumesc.
- Dr. Proctor, sunt Vernon Tyson. - Reverend Tyson ? Te rog.
Sunt pastor al Bisericii Metodiste Oxford.
V-am auzit predicând anul trecut în Carolina de Nord
la Consiliul Bisericilor. Ați avut un discurs magnific.
Mulțumesc, pastore Tyson.
Bănuiesc că nu e singurul motiv pentru care ai venit la mine.
Așa că a spus da. O să ieșim din oraș împreună.
- S-ar putea să ai dreptate. - Cred că exagerezi.
Spun doar că sunt oameni în orașul ăsta care cred
că lucrurile s-au mișcat foarte repede într-un timp scurt
și poate trebuie să încetinească puțin.
Dacă se deranjează cineva să întrebe negrii din orașul ăsta,
îți vor spune că lucrurile merg chiar îndărăt.
Oricum, nu crezi că trebuia să consulți Comitetul Executiv
înainte să-l inviți să vorbească ?
Dr. Samuel Proctor e unul din educatorii de elită din America.
Cu atât mai penibil va fi să mergi înapoi să-i spui
că nu-l lasă să predice.
- Ei ? Care ei ? - Știi bine cine sunt ei.
Ei ne pun pâine pe masă.
Știu ce fac, Martha. Ai încredere în mine.
Promite-mi că-mi dai 24 de ore să încep să împachetez.
Binecuvântează această mâncare pentru hrana trupurilor noastre.
Bunătatea și îndurarea Ta să fie peste noi
și cu cei mai puțin norocoși. În Numele Tău sfânt. Amin.
Amin.
Nu. Răspund eu.
Reverend Tyson. Bună, John.
Da, de fapt, stăteam jos...
Da, sigur, m-aș bucura să ascult.
Înțeleg.
Îmi pare rău că simți asta, dar mă tem că nu pot.
Nu.
Reverend Tyson.
E adevărat că ai invitat un negru să predice în biserica noastră ?
Cine e ?
Dacă e așa, o să regreți.
Cine e ?
Luptă ! Luptă !
Opriți-vă ! Opriți-vă !
Tim Tyson ! Ce faci ?
L-a numit pe tati iubitor de negri.
Tatăl tău n-are nevoie să fie aparat.
Nu-l apăram, mamă. Am încercat să nu fiu rău.
Rău ?
Tata spune că cel mai rău lucru pe care-l pot face
e să nu fac nimic.
Dragule.
Dorothy. Am venit imediat ce am auzit. Cum e Joe ?
- O să fie bine. - Slavă Domnului.
Vernon, n-o să vrea să te vadă când iese.
Vernon ? Tu ești ?
Vernon ?
A sunat Dick. Au programat întâlnire de comitet la 7:00.
La ce mă gândeam, Martha ?
Chiar am crezut că pot schimba eu totul ?
Nu schimbi nimic, singur.
Sunt aici.
Stai pe poziție.
- Bună seara, tuturor. - Pastor Tyson.
- Jack, dle. Pink. - Vernon.
Dick.
Bănuiesc că suntem aici din cauza invitației ce am făcut-o
Doctorului Samuel Proctor de a vorbi duminica asta.
De ce ai făcut asta, Vernon ? Oamenii ce vin în magazin
mă întreabă ce fel de barcă conducem aici.
Vor să știe dacă chiar am invitat un predicator negru
să stea în amvonul nostru ?
- Și ce le-ai spus, Jack ? - Că au auzit greșit.
Niciun profesor negru nu vorbește în biserica noastră.
- Jack, de ce naiba spui așa ceva ? - Pentru că ăsta-i adevărul, Thad !
Vernon, nu spune nimeni că e perfect aici,
dar avem relații bune cu comunitatea de negri.
Nu-i timpul să tulburăm lucrurile.
Care e timpul potrivit, Dick ? De acum într-un an ?
De acum în 5 ani, Doug ? Asta sună bine ?
Când absolvesc băieții voștri liceul ?
De acum în 10 ani ? Începe să sune a lucru.
De ce nu lăsăm generația următoare să rezolve asta ?
Dacă acest om vorbește duminică, va fi o rupere
care va scinda biserica.
Merită să dezbinăm biserica ?
Poți pune capăt cu un telefon, Vernon.
Sună-l și spune-i să nu vină.
Trăim dedesubtul unui stăvilar, domnilor, un stăvilar care ține
300 de ani de greșeli. Puteți spune că acest stăvilar
nu se va rupe, ce vreți, dar când va veni ploaia
și stăvilarul va ceda și tot răul va năvăli inundând,
n-o să aveți timp să fugiți spre înălțimi.
Acum e timpul.
De asta l-am invitat. Și de asta nu sun nicăieri.
Frumos și bine, Vernon, dar asta e biserica noastră
și tu n-ai dreptul să faci asta.
De fapt, Jack, am. Și tu mi-ai dat dreptul.
Asta e Cartea Disciplinei Metodiste.
Definește regulile care guvernează denominația noastră.
Și spune :
"Pastorul bisericii poate determina numărul și natura slujbelor
ținute în sanctuar."
Și momentan, încă sunt pastorul acestei biserici.
Dacă vedeți lucrurile diferit, sunați-l pe Ep. Grayson Tullis
și anunțați-l.
De altfel, am o treabă de făcut mâine, domnilor.
Și sper să vă văd pe toți acolo.
Reverend Tyson ?
Nu m-ai întrebat niciodată despre ce o să vorbesc.
Nu, domnule. Nu cred că e treaba mea.
Mulțumesc.
Înfruntăm leii ?
Am venit azi la voi să vorbesc despre o problemă importantă.
Ceva ce unii din voi n-ar vrea să audă.
Dar e un subiect care ne afectează.
Sunt președintele A&T din Carolina de Nord,
o universitate de negri de aproximativ 4.000
de tineri și femei remarcabile.
Printre multele realizări, e programul de fotbal.
Ieri, antrenorul meu a venit la mine
Mi-a spus că cel mai bun fundaș pe care l-a văzut e în New Bern.
Tatăl și fratele lui au venit amândoi la A&T.
Dar când antrenorul meu a venit să-l recruteze,
a spus că nu vine la A&T.
A spus că merge la școala Chapel Hill,
că joacă pentru Tarheels.
Au o școală mare acolo, bani mulți, stadion mare
și el joacă pentru ei.
Apoi bietul meu antrenor a condus până în Kinston
să vadă un atacant de 120 de kg pe care-l au
la liceul de negri de acolo.
Un tânăr excepțional, note bune, dar a spus
că nici el nu vine la A&T.
Că mama lui vrea să joace pentru N.C. State
și să poarte roșul și albul de la Wolfpack.
Când antrenorul a terminat s-a uitat la mine înfrânt
și a spus, "Îmi pare rău, dar o să ne luptăm anul viitor
pe terenul de fotbal și probabil în anii ce vin."
N-am văzut un om mai trist.
M-am dus, i-am pus mâna pe umăr și i-am spus,
"Vezi, asta e problema cu toată integrarea asta, antrenorule,
ăsta e prețul pe care trebuie să-l plătim."
Subiectul nostru de azi vine din cartea lui Ioan.
Willie Mae ? Asculți la radio ?
Willie Mae ?
Tati !
Ce-ți dau să mănânci acolo, băiete ? Ai devenit mare.
Gândaci.
Dă-ți asta jos, frumosule
Ce faceți ?
Arăți grozav.
Asta e doamna Mary Catherine ?
- Ce faci, fiule ? - Dle Yancey, mulțumesc că ați venit.
- Arăți grozav. - Mulțumesc, domnule
- Crești ca iarba, dar arăți grozav. - Mulțumesc. Ne vedem.
Ce faci, omule ?
- Fanny. - Bună, dragule, cum ești ?
- Mă bucur să te văd. - Și eu. Ne vedem imediat.
- Bună, Roseanna. - Bună.
- Arăți minunat. - Mătușă Roberta.
- Dă-mi puțin zahăr. - Da, da.
Dickie, am avut grijă de Willie Mae și de fete pentru tine
- Cum ai avut grijă de mine. - Da.
- Acum e rândul tău. - O să am. Promit.
Bună, scumpo.
Betsy, nu l-ai lăsat să se atingă de mâncare, nu ?
Măi, măi, măi. Ce-a cărat pisica înăuntru.
- Cum e viața la uzina de cauciuc ? - E bine. Încep schimbul târziu
săptămâna viitoare, dar nu sunt prea interesant de asta.
Bine. Mă poți ajuta la magazin în timpul liber.
Ai pus lanțul la remorca de la barcă, cum ți-am spus ?
- Da. - Ar fi bine a fie așa.
Treci cu vederea asta și când te întorci barca nu mai e.
Am pus lanțul. Barca va fi acolo când ne întoarcem.
Ca atunci când n-ai tras zăvorul la ușa din spate
și ne-au golit magazinul.
A fost un accident. Am avut grijă de asta.
Da, când a fost prea târziu. Trebuie să-ți folosești mintea.
Da, domnule.
Betsy a mers la doctor azi. Copilul e bine. Totul e în regulă.
Poate după ce se naște copilul o să veniți mai des pe aici.
Ești pregătit să fi bunic ?
- Ești pregătit să fi unchi, băiete ? - Nu-mi place nici să fiu frate.
Du-te sus și împachetează-ți lucrurile, atunci.
Îl vezi pe dl Fox ? Și el are nevoie de somn, ca tine.
Bine ? Atunci culcarea. Ne vedem la dimineață.
Ce-ar fi să-l găsești pe Boo să jucăm niște cărți ?
Știu că vrei să recuperezi. Eu o să fiu bine.
- Mă întorc în scurt timp. - Aștept.
Du-te.
- Cine-i acolo ? - Sunt Dickie, Fanny. Ce mai faci ?
Mă învârt pe aici. Dacă îl cauți pe Boo, nu e aici.
Cred că e la Patru Colțuri. Dacă mergi acolo, îmi aduci
o apă minerală rece ? Mi-e cam sete.
Sigur.
Și nu te băga în probleme. Adu-mi apă imediat aici.
Da, doamnă.
Bun. Am scos gunoiul și și am coborât cutiile. Altceva ?
Da. Du-te și închide frizeria.
- Cât mai stăm aici ? - Până stinge bătrânul luminile.
A închis ?
Pariez că e ultima dată când mai vine Roger la cină.
- Dickie. Tu ești ? - Da, doamnă Downing.
- L-ai văzut pe Boo ? - Nu, omule. Nicăieri.
Bine.
Bună, fetelor. Arătați bine în seara asta.
Aici se întâmplă tot ?
Nu pot să cred că stați singure aici.
Negrule ! Hei, tu ! Vorbești cu nevastă-mea.
Omule, ascultă, vorbeam doar cu surorile de aici.
Sigur.
Omule, liniștește-te. Vorbeam cu surorile de aici.
Vorbeai pe naiba.
- Omule, ce faci ? - Îți arăt eu ce fac.
Larry, nu !
Încetează ! Larry, termină !
Încetează !
Ești nebun, omule !
Are cuțit !
Dickie ! Dickie, fugi !
Unde-i focul ?
N-am făcut nimic !
Bine, omule. M-ai prins.
Să uităm de asta. M-ai prins, omule.
Oprește-te înainte să-l omori !
Ar fi bine să te întorci în casă, femeie !
Mergeți și încuiați magazinul.
O, Doamne.
Doamne, Dickie.
Frate, adu o mașină Du-te și adu o mașină !
Dragă, trebuie să-l găsim. Tu uită-te aici.
Doamnă, opriți-vă. Nu puteți intra acolo.
Dickie, sunt Roberta. Sunt aici, scumpule.
Doamnă, trebuie să pleci.
O, Doamne ! Ce ți-au făcut ?
Îl vor duce la Spitalul Duke.
Nu mă duc la nicio secție nenorocită de poliție.
Nu vor asculta o iotă din ce am de spus.
Boo, te duc eu.
Nu se pune nimeni cu noi.
Cine-i la birou ? Dă-mi să vorbesc cu el.
Dale. Da, sunt Billy Watkins.
Am înțeles că s-a tras în seara asta lângă magazinul dlui. Teel
la Patru Colțuri.
Da. E cu mine.
Îl aduc puțin mai târziu. Apreciez.
- Mai aveți oameni treji în Berea ? - Da.
Sunați-i. Spuneți-le c-o să stați cu ei o vreme.
- Ce vrei să fac eu ? - Du-te sus. Ia-ți o față de pernă.
Umple-o cu toți banii pe care-i poți duce. O să ai nevoie de ei.
Scuză-mă, Sergent. El e William Chavis.
A fost împușcat în seara asta de dl. Robert Teel.
Dl. Teel și fii lui l-au ucis pe Dickie Marrow.
Dl. Chavis a fost martor și ar vrea să raporteze crima,
propriul atac și cere mandat de arestare pentru dl Teel.
Luați loc.
Tot acest timp cât a fost la serviciu,
m-am rugat să nu i se întâmple nimic.
M-am rugat și m-am tot rugat.
Cineva trebuia să-mi spună că trebuia să mă rog
să nu fie împușcat în orașul lui natal.
Nu pot face nimic.
Haide, Boo. Să mergem acasă.
John, doar ce am auzit. Ce pot să fac ?
E prea târziu, Vernon. Prea târziu.
Du-te acasă.
Frumoasă. Ce aproape.
- Unde ați fost ? - Acasă. Ați auzit ?
Daddy, Roger și ei au împușcat un negru.
De ce ?
A spus ceva că nu trebuia soției lui Larry, Judy.
Tim Tyson. E gata cina.
- Ce avem ? - Nu anunț meniul prin cartier.
Intră acum.
Eu sunt.
Tată. O să fie totul în regulă ?
Culcă-te, puștiule.
Hei, veniți.
Liniște, vă rog.
În dimineața asta, am trimis o telegramă la biroul Guvernatorului
informându-l despre evenimentele de aseară,
la fel și intenția mea de a declara starea de urgență
și impunerea stării excepționale pentru toți cetățenii
de la 7:30 seara până la 6 dimineața, începând de azi.
În plus, am cerut de la el asistența Trupelor Speciale
pentru a ajuta la stabilirea stării speciale.
Și mai important, pentru a restaura un mediu sigur,
și pașnic pentru audiția de mâine
și pentru procesul din lunile ce vin.
- Toți cetățenii pe curu' meu ! - Pe naiba.
Toată făcătura asta nu-i decât o prefăcătorie Fără Negri Noaptea.
Puteți avea...
tot ce puteți lua.
- Așa e. - Da, dle Chavis.
Dar puteți păstra numai ce puteți ține.
- Așa e. O să păstrăm ! - Ce, Darrel ? Berea, țigările ?
Crezi că de asta sunt aici Trupele Speciale ?
Pentru că ați spart ferestre și ați furat niște chestii ?
Ba nu. Vreți să știți de ce sunt aici ?
Sunt aici pentru că aseară, când ați mers pe străzi,
ați luat ceva mai valoros decât vă puteți imagina.
Ceva pentru care familiile noastre au luptat ani întregi.
Vorbesc de egalitate.
Și nu vă vor lăsa s-o păstrați fără luptă.
- Eu nu dau înapoi. - Nici eu.
Bine.
Dle. Chavis !
Dle. Chavis, unde pleci ?
Veniți !